Jeg går langs byens gader
Du plejede at gå sammen med mig
Hvert skridt minder mig om, hvor forelskede vi var
Hvordan kan jeg glemme dig
Når der altid er noget, der minder mig om det
Altid noget, der minder mig om det
Jeg blev født til at elske dig
Og jeg bliver aldrig fri
Du vil altid være en del af mig
BRB KONTAKT
LADETID
ROLO HAYNES' DYSTRE MUSEUM
RUNDVISNINGER BEGYNDER KL. 11
ROLO HAYNES' VERDENSBERØMTE DYSTRE MUSEUM
- Hej. - Hej.
Rundvisninger begynder kl. 11. Du er først i køen. Det kan blive en travl dag.
Vejen var ret tom.
Fin accent. Kommer du fra Australien?
Nej, jeg er brite.
Har du så et af de skøre britiske navne?
- Esmeralda eller... - Jeg hedder Nish.
- Nish? - Nish.
Jeg kan ikke dømme. Mit navn er latterligt.
Rolo Haynes. Ejer. Indehaver.
Det er kun os to denne morgen. Er du sikker på, at du vil?
- Det er ikke for sarte sjæle. - Jeg kan nok godt magte det.
Det er ikke alle, der kan.
Jeg er nødt til at kigge i din rygsæk, hvis det er i orden.
- Det er i orden. - Man kan ikke stole på nogen.
Hvis du kan gå igennem der.
Har du metal, så læg det heri.
Fint nok.
Lille.
Ja, jeg kalder det en sjov størrelse.
Sjov størrelse. Det kan jeg godt lide.
Du havde sikkert en masse sikkerhedsfis i lufthavnen.
Vores immigrationsfyre er ret strikse for tiden.
- Er alt i orden? - Godt.
Lad os begynde.
- Er du på ferie? - På en måde. Min far bor her.
Det er hans fødselsdag, så min mor vil overraske ham.
Er du overraskelsen?
Nok en del af den.
- Hvor fløj du til? - Salt Lake.
Kom du hertil fra Salt Lake?
Ja, jeg tænkte, at de små veje var en god ide, men jeg undervurderede...
En lang tur for en pige på egen hånd.
- Jeg vil ikke virke gammeldags... - Seriøst?
Det er ret gammeldags.
Det er meget varmt herinde.
Den aircondition må have skidt i sengen.
SYSTEMFEJL
Jeg beklager varmen. Forbandede digitale systemer.
Stol ikke på teknikfyre. Det burde jeg vide.
Hvad er alt det her?
Autentiske kriminologiske artefakter.
Hvis det gjorde noget slemt, er det sikkert her.
Se dig omkring. Giv dig god tid og se, hvad der fanger dit blik.
Hvis noget vækker din interesse, kan jeg fortælle alt om det.
Der er en trist, syg historie bag det meste her.
Ligesom hovedattraktionen deromme, men lad os nu ikke forhaste os.
Mange haster bare gennem forhænget næsten uden at se det her, -
- og så får vi en stjerne på Trip-røvhul, og før du ved af det...
Jeg har ikke travlt, så bare rolig.
Så giv dig god tid.
Det gør jeg.
- Det ser teknisk ud. - Neuroteknologi var min baggrund.
Sejt.
Hvad er så det? Det ligner en frisørtingest.
Det var faktisk en af mine første souvenirer.
Den kaster lidt lys over vores hovedudstillings tilblivelse.
- Hvad er det? - Har du hørt om Peter Dawson?
Dr. Peter Dawson?
Jeg plejer at sige, at det er Dawsons Symfatiske Diagnostiker, -
- og så hyler folk: "Det er da løgn!" Så siger jeg: "Jo, det er det."
"Hvordan fik du fat i den?" er det næste spørgsmål.
- Jaså... - Mit domæne var medicinteknologi.
Jeg arbejdede på Saint Juniper's. Det er en slags universitetshospital.
En fin løsning. En del af landloven faktisk.
Det var midt i New York. En stor, gammel bygning.
Produktresearch i toppen -
- og skadestue og proletariatet nede på gadeplan.
Det var den perfekte blanding af forretning og sundhedspleje.
- Seriøst? - Af vejen, røvhul!
Tanken var, at folk uden forsikring tilmeldte sig gratis sundhedspleje -
- i bytte for at gå med til lejlighedsvise, eksperimentelle behandlinger.
Jeg arbejdede for fyrene oppe i toppen.
Som videnskabsmand?
Jeg stod mere for rekruttering.
- Ja, jeg er her. - Gå væk.
Stød.
- Nej. - Nej?
- Nej. - Godt, jeg gør det igen. Væk!
Stød.
Nej.
Havde jeg vidst, hun var på tricykliske, havde jeg øget dosen.
Det kunne du ikke vide.
Er det et dårligt tidspunkt?
Rolo Haynes fra tiende etage.
Det lader til, at du har haft problemer.
Jeg tror, jeg har noget, der kan hjælpe.
Det store lige nu er neuroteknologi. Banebrydende hjerneforbedringer.
Neurale grænseflader. Alt det sjove.
Den hellige gral, de går efter, er en måde at overføre viden på.
Et af holdene her er i gang med et eksperiment, -
- der skal finde en måde at overføre information fra en hjerne til en anden på.
Det er Kenny.
Det er Hector.
Bare lyt.
Nå... eksperimentet.
De byggede en labyrint og satte Kenny her ned i den, -
- og han løb rundt og rundt i månedsvis, -
- indtil han kendte den som sit barndomshjem.
Og så satte de den her på ham.
Det er en sender, -
- der absorberer signaler fra Kennys hjerne, som blev sendt til Hector herovre.
Hector havde vores synaptiske modtagerprototype på.
Husk på, at Hector aldrig havde sat pote i den labyrint.
Planen var, at han skulle modtage Kennys viden om labyrintens udformning, -
- og så kunne han klare den første gang.
- Gjorde han så det? - Nej.
Han styrtede rundt som en rotte, det fjols.
Hvorfor fortæller du mig så det?
Fordi da det står klart, at labyrintideen er forlist, -
- spilder en af vores forskere sin kaffe på Kenny.
Varm kaffe spildt på Kenny får ham til at hyle, -
- men det samme gør Hector.
Det viser sig, at vi ikke har fundet ud af at dele viden...
- Men fysiske sanseindtryk. - Bingo.
Det er vildt. For helvede da.
Og endnu vildere helvede...
Hector mærkede skoldningen, men tog ikke skade.
Hele oplevelsen, men ingen fysiske omkostninger.
Men hvordan døde han?
De skar ham op bagefter for at se, om han var uskadt.
Men takket være Hectors offer fik vi denne prototype.
En modtager til menneskelige oplevelser.
Et neuralt implantat. Der er kun det ene.
Det er derfor, du fik mig herop.
Hvad er det største problem med patienter?
At finde ud af, hvad der er galt med dem.
Halvdelen af de røvhuller, der kommer, kan ikke engang beskrive deres symptomer.
De er bevidstløse, har hjernerystelse, er fulde eller dumme -
- eller to år gamle, eller de kan ikke tale engelsk.
Forestil dig, at du kan føle, hvad en patient føler, -
- uden de fysiske konsekvenser.
Det er som at læse deres tanker.
Hvad siger du til det?
Den ros fortjener Dawson. Han greb chancen.
Han gjorde det med glæde.
Det var kun et kortvarigt indgreb.
Det stod ikke til at ændre, men han var en pioner.
Antallet af dødsfald hos ham var afsindigt, -
- så det var hans bedste chance for frelse.
Gør det ondt, hvis jeg rører den?
Det tror jeg ikke.
Den er lidt fræk. Det er den ultimative piercing.
Hvis du prøver at få mig til at få det bedre, så virker det.
Det er tid til prøveturen.
Det er her, at vores hårnet-dingenot kommer i spil.
Teorien var, at hvis man satte den på en villig person, -
- ville den absorbere deres fysiske følelser og overføre dem til Dawsons implantat.
Vi skulle bare finde ud af, om den virkede.
- Av. - Den her.
Houston, vi har et mirakel.
Umiddelbart efter det indleder Dawson arbejdet med de syge.
Han opbygger et mentalt bibliotek med fysiske symptomer.
Planen var, at når han oplevede følelsen, kunne han stille en hurtigere diagnose.
Så begynd stilfærdigt på skadestuen med små knoglebrud og lignende.
Det vokser sig hurtigt større.
Omfattende skader. Sygdomme. Den sene, terminale fase.
Dawson bed tænderne sammen og oplevede det hele.
Lad os sige, at et barn kommer ind med smerter.
Lægerne tror, det er blindtarmen, og kobler ham til Dawson for at være sikre.
Dawson har mærket blindtarmsbetændelse mange gange og ved, hvis der er andet.
Han fangede meget, de ikke engang ledte efter.
- Blastomer og så videre. - Held og lykke.
Den mand reddede liv. Uden tvivl.
- Held og lykke. - Farvel.
- Hold kontakten. Farvel. - Farvel. Det var godt.
Og derudover, hvis du vil lade mig være lidt grov, -
- var Dawsons symfatiske diagnostiker god at have i soveværelset.
Hans implantat modtog også behagelige følelser.
Hvis hans kæreste tog det transmitterende, blå hårnet på, -
- og han tændte sit lille implantat -
- mærkede han ikke kun sine egne følelser.
- Jeg kommer! - Han mærkede også, hvad hun følte.
Det møgdyr oplevede mandlige og kvindelige orgasmer på samme tid.
Hold da op...
For pokker da.
Jeg kan ikke få nok af din...
- Men? - Hvabehar?
Dawson har det forrygende. Der må være et men.
Han har det forrygende, men...
Men...
Vi kommer denne vej!
Kom nu.
En dag haster de ind med senator Whitley.
Han faldt om ved et fundraiserarrangement.
Ingen vidste, hvad pokker der var galt med ham.
- Løft. - Det klarer jeg.
Dawsons er koblet til.
- Vær forsigtig. - Godt.
- Du milde... - Han har en barsk oplevelse.
- Pete? - Han aner ikke, hvad det er.
- Pete? - Bare et minut mere.
Lad manden arbejde.
Den smerte har han aldrig oplevet.
- Pete, han er ved at dø. - Lidt længere.
Og så skete det.
Pete?
Dawson var bevidstløs i omkring fem minutter.
Senatoren var blevet forgiftet.
En sjælden gift. Noget russisk lort.
Han havde taget det, -
- men Dawson havde oplevet døden og kom ud på den anden side.
I dødsøjeblikket holder en hel galakse af synapser op med at eksistere.
En tsunami med endorfiner.
Så ruller der en mørk bølge af ingenting ind bagved.
Da han vågnede, testede de ham, og han var klar. Der var intet galt.
"Rystet, men uskadt" skrev de i hans rapport.
Næste dag var han kampklar.
Men der var noget galt, ikke?
At udstå alt det uden at dø?
Det ødelagde hans implantat.
Hold da op...
- Jeg henter lidt vand. - Fint.
For pokker da!
Det er rimeligt at sige, at hans forhold til smerte havde ændret sig lidt.
Det gjorde fandeme ondt.
Nu tændte det ham.
Han gik virkelig til den på arbejdet efter det.
Han prøvede at skjule det i begyndelsen, men takket være den lille tingest -
- betød mere smerte mere nydelse.
Så er det slut. Stop.
Stop. Godt, sikkerhedsord. Stop!
- Du sagde, at vi kunne prøve det. - Og det gjorde vi.
Vi prøvede det med at trække i håret og at tage kvælertag.
Det tænder mig ikke. Det er bare ikke mig.
Jeg må hellere gå.
Nej. Nej, vær nu sød. Undskyld.
Bliv. Vil du ikke nok?
Av. Pete!
Jeg smutter.
Det er som at spise chilipebre.
Man tilpasser sig hurtigt.
Første gang, du fik en jalapeno, spyttede du den nok ud. For stærk.
Men hvis man bliver ved, bliver man afhængig.
Snart er en jalapeno ikke nok.
Man arbejder sig op. Stærke chilipebre og spansk peber, -
- indtil man når til de ringbægrede chilisataner.
Dawsons lyster var ligesådan.
Han begyndte at holde til på skadestuen, -
- hvor han ventede på et saftigt ulykkesoffer at koble sig til.
Han tænker kun på det næste uheld.
PATIENTANKOMST - VISITATION
"Jeg må have det tilbage."
- Sarah, kan du arkivere dem for mig? - Gerne.
Pete?
- Det er ikke din vagt. - Før ham rundt til nummer fire.
Javel.
Pete?
Pas på.
- Og tre, to, en. Løft. - Lad mig klare det.
Så snart han tilknyttes, mærker han det.
Det er hjertestop. Hun faldt om på gaden.
Jeg vil bare være sikker.
Det er et hjerteanfald, men han siger intet.
Han køber sig tid.
Han tror, at han kan køre med på smertetoget helt til Nirvana.
Til sidst må de trække Dawson væk fra hende.
Giv tante Ethel hendes hjertemassage.
Hun dør for øjnene af ham, og han er som en alkoholiker, -
- der ser en hælde et glas god whisky ned i håndvasken.
Han er træt af at spilde de gode varer.
Vi vidste, at der kunne være bivirkninger.
Vi kan finde en måde at deaktivere den på, men det tager tid.
Jeg kan ikke bare fjerne folk fra de andre projekter, Pete.
Vi har mål at opfylde. Du kender rutinen.
Men vi skal nok nå dertil.
Indtil da må du ikke være i nærheden af patienter.
Så tag hjem, smæk fødderne op og se en hel miniserie.
Ingen kunne have vidst, hvad der skete som det næste.
Myndighederne forventes at bekræfte, -
- at det er liget af den savnede WNL-meteorolog Denise Stockley.
Der er en masse politifolk der, som vi kan se.
Lad os se på tidslinjen...
Dawson var alene hjemme døgnet rundt. Dybt frustreret. Det var vel abstinenser.
Hun blev sidst set om aftenen fredag den 15. september...
Han havde ikke længere patienter til at få smerter fra.
Så han begyndte at påføre sig selv smerte.
...at hun kommer sikkert hjem, eller at oplysninger fra vidner...
Han brugte en uge på at bearbejde sig selv.
Et snit her, en flænge der.
Han var læge. Han vidste, hvor langt han kunne gå, uden det var dødbringende.
Men det var aldrig nok.
Intet af det var nok.
Når han bearbejdede sig selv, manglede der en vigtig ingrediens.
Frygt.
Amygdalaen. En lille, mandelformet kerne i hjernen.
Når man er bange, lyser den op som et luftangreb om natten og skærper sanserne.
Den frygt, patienten føler, når de stirrer op på lyset i loftet.
Den frygt, der følger med de pludselige smerter.
Den nød han også.
Den fulgte med smerten.
Den komplementerede den ligesom rødvin og en bøf.
Man kan påføre sig selv smerte, men ikke frygt.
Til det skal man have en frivillig.
Dawson var lige ved at komme, da de fandt ham.
Han havde nydt en god blanding af frygt og smerte og død.
- Sig, at de sendte ham i fængsel. - På hospitalet.
Han endte som en grøntsag.
- Godt. - Han er der stadig.
I en koma så dybt som havet, -
- men de siger, at han stadig har det ansigtsudtryk.
Total lykke. Han rider stadig på bølgen.
Du tager pis på mig, ikke?
Godt, jeg tilføjede stådrengen. Jeg kunne ikke lade være.
- Sjov historie, ikke? - Jo, sjov historie.
For pokker da...
Vil du have lidt vand?
- Jeg har det fint. - Nej, det er helt i orden.
Tak skal du have.
Så hvorfor fortsatte du ikke med medicinteknologi?
Det gjorde jeg i en periode.
Bare fordi Dawson blev skør, stoppede neuroforskningen ikke.
TCKR tilpassede den og justerede den.
Det var sådan, de fandt frem til den digitale bevidsthedsoverførsel.
Det er det, de nu kalder "cookies".
Som når de uploader gamle mennesker til skyen?
Ja, men det var længe før det.
Vi havde ikke hele det fordybende virtual reality-miljø dengang.
Det, vi havde, var mere organisk. Næsten lo-fi.
Hvordan det?
Jeg må sige, at du stiller flere spørgsmål end de fleste.
Min bil er stadig ved at blive ladet op, så jeg har lidt tid.
Godt så... Det, jeg ville vise dig...
En del af det, jeg arbejdede på...
Den er... nuttet?
- Det er en af de sørgeligste ting her. - Sådan ser den ikke ud.
Har du haft et af de forhold, hvor du bare ikke kan få en ud af hovedet?
- Ja. - For nogle år siden. Dreng møder pige.
Drengen hedder Jack. Pigen hedder...
- Jill. - Carrie.
Cupcake?
- Tak. - Det var så lidt.
- Er du sheriffen nu? - Ja.
- Er jeg fangen? - Du er på den, min herre.
Kom og anhold mig.
Til sidst bøvser lemmet lidt babypasta op i hendes fjams -
- og får fat.
Før de ved af det, kommer der en dreng ud.
Parker. Bum. De er en familieenhed.
En omvandrende reklame for en solrig fremtid. Meget lykkelige.
Jeg vil tage et billede.
Godt, jeg får søen med i baggrunden.
- Godt, min ven. - Er I klar?
- Parker. - Vink til mor. Sig hej. Sig hej til mor.
Carrie bliver ramt af en varevogn. Hun ender på Saint Juniper's.
Kom tilbage til mig.
- Kom tilbage. - Årene går.
Jack besøger hende hver uge, taler til hende, -
- spiller optagelser af deres søn og sludrer.
Hun vågner ikke, -
- men de testede kommunikationskassen på hende.
Et ret enkelt apparat, der gav folk i koma mulighed for at reagere.
Jeg har købt luftfriskere. Vil du have fyrreskov?
Fint.
Hvad med frisk citrus?
Forstået.
Jeg optog Parker synge med nogle andre børn.
Vil du høre det?
Blinke, blinke, stjerne der
Jeg vil vide, hvem du er
Hej.
- Hej. - Kvinden i 302, Carrie Lamasse...
Du er hendes partner, ikke?
Jack? Rolo Haynes.
- Jeg repræsenterer neuro-R&D for TCKR. - Jaså.
Vi arbejder på et projekt, der måske kan have interesse for en i din situation.
Hvad er min situation?
Vi udforsker noget, der kan give personer som Carrie -
- et helt nyt liv.
- Jeg taler om mirakler. - Hvad mener du?
Fyrene fra TCKR har arbejdet -
- på en digital udvinding af bevidsthed fra en hjerne -
- og at genhuse den i en værtshjerne.
- Hvad betyder det? - Godt.
Selv på en god dag bruger vi kun 40 procent af vores hjernekapacitet.
Der er hele 60 procent af vores hoved, der bare hænger der som et tomt Airbnb.
Og hvad så?
Med vores nye kompressionsteknik -
- mener vi, at vi kan føre en anden bevidsthed ind i det ubenyttede område.
Jeg taler om at tage Carries bevidsthed fra denne ødelagte skal -
- og sætte den derind.
Ligesom en stemme inde i mit hoved?
Ligesom hele hende inde i dit hoved.
Som en blaffer. Som en passager.
Stedfortrædende oplevelser. Hun ser, hvad du ser.
Hun føler, hvad du føler.
Hun kan leve igen.
- "Føler" som i... - I har en lille søn. Parker.
- Hvordan ved du alt det? - Når du krammer Parker, føler Carrie det.
Hun kan kramme jeres søn via dig.
Hvor meget koster alt det?
Det koster ingenting.
Vi må aflive hendes fysiske krop i forbindelse med overførselsprocessen, -
- men vi øremærker hendes organer til transplantationer.
Hun giver tilbage til samfundet.
Hvad siger du til det?
Jeg vil overveje det.
Carrie har overvejet det.
Hvad med dig?
Indleder uploadprocedure.
Nu går vi over til download.
Godt, hun er installeret.
Hun er hjemme.
Du må gerne åbne dine øjne nu, Jack.
Carrie?
Hvis du kan høre mig, så fortæl Jack, hvad du ser.
Et æble. Jeg ser et æble.
Jeg kan høre hende.
Æble. Hun siger æble.
- Hej, skat. - Hej, Jack.
Tag det.
Grib fat om det.
Carrie, kan du mærke det?
Hun siger, at hun kan mærke det.
Fornemmelserne ser gode ud. Tag en bid.
Jøsses...
Det er længe siden, at jeg har smagt noget.
Kan du smage det?
Hun smager det. For pokker da...
Det ser ud til, at du er klar.
- Skal vi bringe ham ind? - Kom ind, søde.
Er det Parker?
Han er blevet stor.
Du godeste, Jack, hold om ham. Hold om vores lille dreng.
Giv mig et stort kram.
Jeg kan mærke ham. Jeg kan virkelig mærke ham.
Mor siger, at hun elsker dig.
Meget rørende.
Ja, men er det her, du siger "men"?
Ikke for at lyde filosofisk, -
- men hvor længe kan lykke realistisk set vare?
Kan du ikke snart blade? Du læser godt nok langsomt.
Jeg studerer billederne. Det er den grafiske del af en tegneserie.
Det er rigtigt.
Jeg skal tisse.
Det vænner jeg mig aldrig til.
Det føles godt, ikke?
Hov! Vasker du ikke vores hænder?
"Vores hænder"?
Seriøst. Det er lidt klamt.
Den 38-årige Clayton Leigh blev i dag kendt skyldig -
- i det rædselsvækkende mord på WNL-meteorolog Denise Stockley, -
- hvis lemlæstede lig blev fundet for et år siden i dag.
Lad os slukke for det. Det er ikke godt for en fireårig.
Han har det fint. Han hører ikke efter.
Parker! For pokker da.
- Du skal ikke snerre ad ham. - Men det er fint nok at snerre ad mig?
- Du er... - Hvordan virker det?
Han er et barn!
Det er alvorligt.
Nej, jeg er ikke... Jeg er ikke urimelig.
Han... Nej, vent. Nej. Bare... Hør nu bare på mig.
At have en bagsædechauffør limet fast til bagsædet -
- er ikke sjovt for nogen i bilen.
Intet privatliv for ham. Ingen handlekraft for hende.
- Det ville drive en til vanvid. - Nemlig.
Fint nok, glem det.
Ja, ja, snak bare løs. Jeg går efter ansjoserne.
Tier du stille?
Klapper du i nu? Kan vi enes?
Er du... Rend mig!
- Lort. - Ja. Jeg er ligeglad.
Snakker du stadig? Du...
Han... eller de... opsøgte mig efter kort tid.
Som om jeg er deres parterapeut.
Kan du klappe i og lade mig tale?
- Lad mig dog afslutte en skide sætning. - I to...
- Jeg kan se problemet. - Hun er problemet.
Intimitet skaber foragt. Det er problemet. I skal rationere jeres kontakt.
Hvordan? Hun løber rundt i mit hoved som en sang, jeg ikke kan glemme.
Vi kan opgradere dine privilegier, Jack.
Give dig lidt mere kontrol.
Klap i! Undskyld. Fortsæt bare.
Hvis du nu havde evnen til -
- at sætte Carrie på pause af og til -
- ville det gøre det lettere for jer begge to.
Gør det.
Ja, ja. Gør det.
Så han øgede sine privilegier.
- Du kan sætte hende på pause. - Den?
- Ja. - Fint.
Det benyttede han sig hurtigt af.
Tjekker vi nu bare helt åbenlyst kvinders bryster?
Sig ikke, at du ikke gjorde det, for jeg kan mærke dig få jern på, ikke?
Og han tjekker hendes røv, når hun går. For helvede da.
Ja, jeg tjekkede hende ud. Hvad så?
Jeg er stangliderlig. Jeg har ikke spillet den af i en måned.
Jeg stopper dig ikke.
Du kigger mig over skulderen, men indefra.
Det er som at spille den af foran en panser, der også er din mor.
- Rend mig! - Ved du hvad?
Så er det nok. Timeout. Jeg sætter dig på pause.
Nej. Jack, det vover du ikke.
Jack. Jack, jeg advarer dig.
Det er ikke i orden.
Gør ikke det igen.
Er vi hjemme?
Hvorfor er der et Halloween-græskar? Halloween er først om flere måneder.
Det er faktisk i dag.
Hvor længe var jeg på pause?
Kun nogle uger.
Jeg ved det ikke... Otte?
Ja, jeg ved det godt. Undskyld.
Jeg ved det godt. Undskyld. Jeg havde det skidt med det.
Så jeg købte den til dig.
Vi har lidt af et jubilæum, så...
Du kan rende mig. Du er et forbandet røvhul.
Skal jeg spise den cupcake eller ej? Appelsincremeglasur.
- Hvor er Parker? - Du elsker dem.
Jeg vil se Parker. Du holdt ham væk fra mig månedsvis.
Jeg vil se min søn.
Fint nok.
Hvor er han?
Hej.
Hvad har du gang i der?
- Er det en brandbil? - Ja.
Fortæl ham, at jeg elsker ham.
- Mor elsker dig. - Hvad?
- Fortæl ham, at jeg trænger til et kram. - Vil du høre noget andet?
Mor trænger til et kram.
Hold da op!
Parker komplicerede situationen.
De følte begge et ansvar for ham, så de prøvede at gå på kompromis.
At nå til enighed som voksne mennesker.
Jack satte Carrie på pause med undtagelse af weekenderne.
Så tog de Parker ud med Carrie til stede.
Lidt som en fraskilt med samkvemsret.
Gem dig.
Sådan!
Nå, sådan.
Jeg kommer.
Det fungerede fint nok.
I et stykke tid.
Hej.
Vi er vist naboer. Jeg er lige flyttet ind.
- Emily. - Jack. Hyggeligt at møde dig.
Gider du lige...
Hej.
- Hvem er det? - Det er Parker.
Sejt navn. Vi ses nok.
Ja.
Vi ses nok.
Hun var sød, ikke?
Drop det pladder. Jeg ved, når du har gang i hormonerne.
Vores nosser brygger en ladning, mens vi snakker.
Det kan jeg ikke. Jeg er sammen med min søn.
Hvad? Jeg lagde ikke an på nogen.
Ved du hvad? Hul i det. Besøgstiden er forbi.
Nej. Jack, det vover du ikke. Jack! Jack, dit møgdyr...
Parker, vent lidt.
Men tiden gik, og Jack fik gang i sagerne med sin nabo.
Det tog Carrie ikke pænt.
Hun arbejder hele ugen. Vi ville have en weekend sammen.
Kan du ikke bare være glad på vores vegne?
Nej, Jack, det kan jeg underligt nok ikke.
I guder, hvor er du bitter.
Nej. Hvorfor?
Plager hun dig?
Carrie, hold op med at plage ham.
Få hende til at gå væk.
- Jeg... - Sig det til hende.
I guder...
Så weekendaftalen duer ikke?
Vi begrænsede hende til en time...
Men man ved, at hun er derinde. Hun dømmer og beklager sig.
- Tidsrammen er frustrerende for Carrie. - Carrie er frustrerende for os.
Har du Carrie på pause nu?
Godt så...
Der er altid sletning.
- Som i... - Som i permanent slettet.
Nej. Det er som at dræbe hende.
- Ikke juridisk set. - Men etisk set.
Kom nu, hun er bare en efterladt kode i dit hoved.
- Det er som... at slette en e-mail. - Nej.
Nej. Ingen sletning. Jeg gør det ikke.
Hun vil være tæt på Parker. Jeg kan ikke tage det fra hende.
Der må være noget, I kan gøre.
Mine venner...
I er heldige.
Det er noget, vi betatester. Det er rettet mod uhelbredeligt syge forældre.
Lidt som en souvenir for deres børn. Her.
En abe?
Snarere et minde. Vi kan sætte hende herind.
- Derind? - Den har en bevidsthedsmodtager.
Lidt som den, vi satte i dit hoved, men en prototype.
Der er et kamera her, så hun kan se Parker.
Hele kroppen har haptisk feedback, -
- så hvis lille Parkie giver den et kram, kan hun mærke det.
Hun kan kommunikere tilbage, men på en børnevenlig, kontrolleret måde.
Jeg ved ikke rigtigt. Jeg må overveje det.
Jeg siger ja.
Hun har overvejet det. Hvad med dig?
Overførslen var ret hurtig.
Carrie vidste ikke, at det skete.
Indtil hun vågnede.
Kom så, riv det af. Gå til den.
- Jack? - Du er der næsten.
Sådan.
Hiv den ud.
Sådan.
Hvad er det, Parker?
- Abe! - Hvad?
Den er ret sej, ikke?
Jack. Jack, hvad helvede...
Men ved du hvad?
Det her... Det er en meget speciel abe.
- Mor ville have, at du fik den. - Hvad?
Når du giver den et kram, ved mor det, og hun vil også kunne mærke det kram.
Nej. Nej, Jack, sæt mig tilbage i dit forbandede hoved. Jack!
Aben kan tale til dig.
Den kan fortælle dig, hvad den føler.
Hvordan talte hun?
Kommunikationsdelen var lidt elementær.
Det er jo en prototype.
Jack!
Nej.
- Abe elsker dig. - Hvad var det?
Abe trænger til et kram.
Giv aben et kram.
Abe elsker dig.
Abe trænger til et kram. Abe elsker dig. Abe elsker dig.
Abe elsker dig. Abe... Abe trænger til et kram.
- Ja, jeg tror... - Abe elsker dig.
Abe... Abe trænger til et kram.
Abe skal lige have lidt tid til at vænne sig til, hvordan det bliver.
Hør her, din forbandede møgkælling.
Vi kan stadig få dig slettet.
Er det det, du vil?
Tryk "abe trænger til et kram" for nej.
Abe trænger til et kram.
Vil du være en artig legesag?
Abe elsker dig.
Det har du bare at være.
Men til sidst blev Parker træt af sin nye legesag.
Men sådan er børn. De er utaknemmelige.
Abe trænger til et kram.
Vent... Det her er et forbrydelsesmuseum.
- Hvor er forbrydelsen her? - Aben er forbrydelsen.
For et par år siden gjorde FN det ulovligt -
- at overføre menneskelige bevidstheder ind i begrænsede formater som den.
De skal kunne give udtryk for mindst fem følelser, hvis det skal være humant.
Menneskerettigheder for cookies. Ikke, Carrie?
- Abe trænger til et kram. - Er hun stadig derinde?
Det ville også være ulovligt at slette hende, så ja. Tænk engang.
Men ACLU skabte en masse ballade, -
- så takket være denne abekat fik jeg sparket af TCKR.
Ikke engang en fratrædelsesordning.
Det var derfor, jeg åbnede stedet her.
Jeg måtte finde på noget andet, og det appellerede lidt til mit indre karneval.
Abe trænger til et kram.
Den aircondition virker stadig ikke. Her er godt nok varmt.
Men jeg har ladet dig vente for længe.
Er du klar til hovedudstillingen? Kom denne vej.
Jeg er nødt til at advare dig. Han er ikke den mand, han var før.
- Undskyld. - Vil du have mere vand?
Jeg har det fint.
Han er denne vej.
Kom så, makker. Du har en gæst.
Må jeg præsentere Clayton Leigh, meteorologmorderen.
Ja, han er lidt knotten nu for tiden.
Han ser lidt ynkelig ud, men hav ikke alt for ondt af ham.
Han er en dømt morder.
Så vi ikke glemmer Denise Stockley. Tragisk og yndig.
Er det ikke rigtigt, Clayton?
Han kigger faktisk på dig.
Pas på. Måske er du hans type.
Han ser meget ægte ud.
Det er ham. Eller et helt bevidst upload af ham.
Du spekulerer nok på, hvordan han kom herind.
Efter TCKR sparkede mig ud, var min plan at fokusere på berømtes bevidstheder.
Hyre berømte personer og reinkarnere dem som hologrammer efter deres død.
Lidt som et levende Madame Tussauds.
Men berømtheder er som kviksand.
For mange rettighedsproblemer og røvhulsrepræsentanter.
Men dømte mordere?
Det er en anden sag.
Hr. Leigh, lad mig præsentere mig.
- Mit navn er Rolo Haynes. - De siger, du arbejder med teknologi.
- Ja, det er rigtigt. - Så kan du undersøge den dna-historie?
Kan du bevise, at det ikke var mig?
Ja, det er muligt, men det er ikke derfor, jeg er her.
- Jeg har et forslag. - Farvel.
Nej, vent. Jeg har et forslag. Jeg kan hjælpe.
Jeg kan hjælpe din familie.
Hvordan overtalte du ham til det?
Det krævede ikke det store at overbevise ham.
Så du overdrager kun rettighederne til dit digitale jeg, -
- hvis det værste skulle ske.
Jeg lover dig, at dine slægtninge får størstedelen af eventuelle overskud.
Så hvis, og Gud forbyde det, du sendes i stolen, -
- så ved du, at din familie bliver forsørget resten af livet.
- Hvad siger hans familie til det? - De var bedøvende ligeglade.
De droppede ham, da han blev spærret inde.
Ja, ikke?
- Du godeste, Clay, det er din sjæl. - De findes ikke.
Det er bare en computersimulation eller sådan noget.
Hvorfor skal han så have din tilladelse?
Hvis jeg benådes, spiller det ingen rolle.
Og hvis ikke?
Hvis de sender mig i stolen, kommer der penge af det her.
Det holder dig og børnene oven vande. I får tag over hovedet. Lad være, skat.
Det kan blive noget godt.
- Men han blev ikke benådet. - Nej, for helvede, for han var skyldig.
Men var der ikke tvivl? I det dokumentarprogram?
Falske nyheder. Det var et angreb.
- Hvad med dna-manipulationen? - Seriøst?
Der er ingen tvivl om det.
Den dag, han røg i stolen, var en stor dag for retfærdigheden.
Clayton kunne ikke klage. Han blev jo en pioner.
Jeg ville snuppe hele hans bevidsthed.
Han ville være den første på dødsgangen, der overlevede sin egen henrettelse.
Overførslen forløb på smuk vis.
Før jeg vidste af det, var Clayton født igen.
Hej med dig. Tillykke til dig.
Du er i livet efter døden så at sige.
- Du ser godt ud. - Er jeg et spøgelse?
Hvis det hjælper, ja.
Jeg skal lige teste noget her, ikke?
Det virker nok lidt underligt. Bare hold ud.
EMNE KLAR
Hvad fanden?
Jeg vidste, at det at se ham gå rundt i fangenskab var godt, -
- men det lokkede ikke ret meget.
Men at trække i håndtaget selv?
Det lokker folk til.
- Hov! - Godt.
- Hov! - Tre, to, en.
Dawsons smerteteknologi banede vejen.
En perfekt genskabelse af, hvordan lidelserne i en henrettelse føles.
Hver eneste volt simuleret på ægte vis.
Det vigtige var aldrig at lade ham komme over 15 sekunder med maksimal spænding.
Det ville smadre hans digitale synapser og dræbe ham.
Ti sekunder lod til at være den optimale stødlængde, -
- så det blev den besværlige grænse.
Godt. Hvil dig lidt.
Væn dig til dit værelse. Den officielle åbning er i morgen.
ROLO HAYNES' VERDENSBERØMTE DYSTRE MUSEUM
I begyndelsen var problemet at få plads til dem alle.
Vær sød ikke at gøre det.
Men det var selvsagt souvenirerne, der fik gang i handlen. Det var smukt.
Når man havde givet ham en omgang, -
- kom et bevidsthedssansende øjebliksbillede af Clayton.
Ikke en optagelse, men en ægte kopi af hans sind, -
- der konstant oplever den smukke smerte.
Fanget for evigt i det ene perfekte lidelsesøjeblik.
Altid tændt.
Altid lidende.
Og det, du ville kalde -
- en sjov størrelse.
Sæt dig ned, hvis det gør det lettere.
Sæt dig ned.
Hvad? Min accent?
Jeg er fandeme ikke englænder.
Jeg er ked af at skuffe dig.
Hvem er du?
Du glemte visse dele af historien. Hvordan kan det være?
Du glemte at nævne protesterne.
Hans kone indledte en kampagne og begyndte at få medvind.
Du kalder det nok pladder om moralske værdier, -
- men jeg ved, det gik ud over billetsalget.
Selv de protesterende begyndte at kede sig efter et stykke tid.
Da det stod klart, at delstaten ikke ville gøre noget for at rense ham, -
- gik de videre til det næste virale justitsmord, -
- de kunne knytte et hashtag til.
Men de gjorde, hvad de skulle, ikke? Stedet her var på lortelisten.
Hvem var dine kernekunder efter det?
Du mistede folk på dagudflugter, turisterne, familierne. Hvem var tilbage?
Dig igen, din blege satan?
Enspændere. Sadister. Den syge overherredømmebefolkning.
Nej. Ud.
Den tilskuerskare er ikke stor nok.
De betaler ikke elregningen.
Så hvis der dukker en op -
- en klassisk, rig racehader, der får jern på af magt -
- og han giver dig lidt ekstra for at få længere tid ved håndtaget...
EMNE KLAR
...så tager du det.
Tak.
Han var ikke den samme efter det, vel?
Ikke død, men næsten heller ikke i live.
Selv de perverse ville ikke trække i håndtaget for en grøntsag.
Hvad er det sjove ved det?
Men der kom en for at se ham, ikke?
Hun så ham.
Hun stod her.
Hun så, hvad du havde gjort mod ham.
Clay?
Han var som et lydigt dyr.
Guderne må vide, om han overhovedet genkendte hende.
Guderne må vide, om han overhovedet genkender mig.
Far.
Tillykke med fødselsdagen.
Det, min mor så den dag, var mere, end hun kunne klare.
Hun havde håbet at kunne rense hans navn, men det knækkede hende.
Ved du, hvad hun gjorde, da hun kom hjem?
Et glas piller og en flaske vodka. Jeg fandt hende. Dit forbandede møgdyr.
Er det varmt? Det er lummert, ikke? Jeg beklager.
Den dumme, digitale aircondition. Let at hacke.
Tag aldrig imod drikkevarer fra fremmede.
Min far lærte mig det.
Hvis vi går efter farven på dine læber, er du død om 30 sekunder.
Bare rolig.
Vi kommer til at se dig på den anden side.
Hej.
Computeren siger, at du er vågen.
- Tillykke. Du er en pioner. - Hvad helvede har du gjort?
Det har vist sig, at det er muligt -
- at føre en frisk bevidsthed ind i en virtuel version.
Min far giver dig en tur.
Få mig ud herfra, din forbandede...
Du skriger nok og kalder mig navne nu, men jeg ved det ikke.
- Din... - Min far kan ikke tale takket være dig.
Ellers ville han nok viderebringe dine venlige beskeder.
Din forbandede møgkælling! Forbandede møgkælling!
Blandt de andre nyheder skal du snart prøve noget for første gang.
Det første dobbelte medlidenhedsdrab.
Nej...
Jeg fjernede ti sekunders-grænsen, så far får hele ladningen.
Det bør være nok til at sætte ham fri.
Men du...
Begravet derinde, hr. Haynes, vil du mærke det hele.
- Hov! - Al smerten.
- Møgdyr! - Hver eneste perfekte lille del.
- Rend mig i røven! - Jeg får også en souvenir.
Nej...
- Vær nu sød. Jeg... - Altid tændt.
- Altid lidende. - Lort! Nej...
Farvel, far.
SOUVENIR KLAR
Abe elsker dig.
Hvordan klarede jeg det, mor? Er alt i orden?
Det er bare godt, skat. Jeg er stolt af dig.
Tak.